Var är springpojken från butiken?
Han som alltid hjälpte mig att bära hem paket.
Javisst, Eddie Collins. Han avskedades.
Om någon inte gav dricks mosade han smöret.
Tur att jag alltid gav dricks.
Mamma, jag glömde att berätta.
Pappa bjöd hem någon till middagen.
Någon vi känner?
Nej, bara en armékompis som är i stan för att gifta sig.
Din far förvarnar mig aldrig.
Men en middagsgäst till borde väl gå.
Han är nog inte bara en middagsgäst.
Pappa bad honom att stanna bröllopet igenom.
Han sa att vi också är inbjudna.
Bra. Det ger mig en ursäkt-
-att köpa den där klänningen jag redan har köpt.
- Hej. - Hej pappa-
Marion, Richie, detta är min gamla armékompis, Fred Washington.
- Min fru, Marion, min son, Richard. - Goddag.
- Angenämt. - Angenämt.
- Hej. - En sån överraskning.
Jag visst inte... Jag menar, jag väntade mig inte...
Vad jag menar är, att vi äter melon jätteofta.
Okej.
Joanie, vad gör du?
Hon leker osynlig.
Joanie, snälla ta av den.
Den är söt, men vita huvor gör mig orolig.
Sätt tillbaka servetten och ge Fred hans glasögon.
Fred har rest världen över.
Kanske har ni något att fråga honom.
Tja, vi är alla lite nervösa här ikväll. Jag också.
Det var länge sedan jag åt middag med vita människor.
- Vi förstår, Fred. - Ja, det gör vi.
Glöm bara att vi är vita.
Titta på de här fotona, va?
Kan knappt tro att vi såg ut så för tolv år sen.
Det kan jag gott tro, jag har nog ökat tre kilo sedan dess.
Påminn mig inte.
Titta här. Jag och den söta sjuksystern, Sally.
- Kommer du ihåg henne? - Givetvis.
Du ringde så ofta att vi kallade dig Ringaren.
Ja, hon hade något särskilt.
- Och du, kommer du ihåg... - Åh, ni tittar i ert album.
Fred och jag tänker tillbaka på när vi möttes på sjukan.
Vem är den där söta flickan bredvid dig?
Äh, bara en sjuksköterska.
Fred trodde att jag var i sjukstugan-
-på grund av en granatattack.
Han berättade först mot slutet-
-att han tappat en granatlåda på foten.
Och vem var den där sjuksystern?
En sköterska bara, Marion, jag minns inte namnet.
Så den gamle ungkarlen stadgar sig till slut?
- Jag kan knappt tro det. - Inte jag heller.
Oj, där är sköterskan igen. Ni är i baddräkter.
Ja, hon gav oss solterapi.
Där är hon igen, ensam...
Vi har nog tittat färdigt, Marion.
- Varför är du så nervös? - Bröllopet.
- En sak till. - Vadå?
Howard, du och jag har varit vänner länge.
Och jag känner ingen annan här, så vad sägs?
Vad sägs om vad?
- Vill du ha en svensexa? - Howard.
Vill du vara min best man?
- Vill du ha mig som din best man? - Ja.
Jag förstår om du har tvivel.
Nej, Fred. Jag skulle vara stolt över att vara din best man.
Ni förstår att ni kanske blir det ena vita paret på bröllopet?
- Det enda? - Ja.
Carols familj har inte många vänner i den här delen av stan.
Men om det känns obekvämt-
-förstår jag om ni inte kommer.
Inte kommer? Dumheter. Jag ser fram emot det.
Jag skulle faktiskt just gå och fixa till klänningen.
Nu kan vi prata om den söta sköterskan igen.
- Vill du ha mer kaffe? - Jag hämtar det, vill du ha?
Nej tack. Ta för dig. Vi har grädde i kylen.
- Hej, mrs Finley. - Hej mr Cunningham.
Får jag låna telefonen? Jag är ledsen att störa-
-men jag pratade med min mor igår-
-och mr Finley rev telefonen ur väggen.
- Var så god. - Jag tar den i köket.
Ursäkta mig, mr Cunningham-
-men jag kunde inte undgå att se en man i köket.
Ja, det är Fred. Han är vår gäst. Vill du träffa honom?
Träffa honom? Det är nog inte...
Fred, säg hej till vår granne, mrs Finley.
- Goddag. - Fred Washington.
Goddag.
Jag donerar alltid till Afrikamissionen.
Jag också.
Fred gifter sig med en lokal flicka på söndag.
Trevligt.
Planerar ni att bo häromkring?
Kanske. Vill du slå dig ner?
Nej, nej tack.
Jag såg ett hus i kvarteret som verkade intressant.
Det här kvarteret?
Trevligt. Då skulle ni ju bli grannar.
Åh, grannar.
Du skulle väl inte ha något emot att bo granne med en hjärnskrynklare?
Är du psykiater?
Nej, jag samlar på hjärnor och skrynklar ihop dem på riktigt.
Ett värv nedärvt av min anfader Nat King Kong.
Vad fint.
- Nu måste jag nog gå. - Men ditt samtal då?
Nej, det är lugnt, jag skickar ett brev.
- Det var inte så snällt av oss. - Näpp.
Vi får se till att göra det igen.
Det här är den femte gången jag tillfrågats om att bli best man.
Jag kanske borde bli konsult?
- Det var fint av honom att fråga. - Det tycker jag också.
Men han har en poäng, antar jag.
Vi blir lite iögonfallande på bröllopet.
Marion, du vill inte att vi ska gå dit va?
- Det sa jag inte. - Det behövde inte sägas.
Dina fördomar talar för sig själva.
Jag är inte fördomsfull, Howard.
Är jag fördomsfull? Svårt att säga.
Allt snack om att känna sig malplacerad är bara en ursäkt.
Bara en ursäkt för trångsynthet.
Erkänn, du vill inte gå på bröllopet-
-eftersom vi är vita och de svarta.
Du har sagt tillräckligt, Howard. God natt.
Du skulle nog inte kallat sjuksystern trångsynt.
Marion, ledsen om jag särade dig.
Det gjorde du.
Men det var sanningen.
Jag är nog fördomsfull.
Tack, Howard.
Tänk inte på det.
Nu sover vi.
Jag ska diskutera bröllopsplaner-
-med Fred på hans svärfars kontor.
Han behöver mitt stöd.
- Vad jobbar hans svärfar med? - Begravningsentreprenör.
Jag har aldrig träffat en.
Ingen begravningsentreprenör, ingen neger.
Howard, jag måste lämna huset oftare.
Ett nöje att träffa er, mr Cunningham.
Detsamma, mr Davis, och tack.
Okej, vad sägs om att gå igenom bröllopsplanerna.
- Jag väntar där ute. - Det är balsameringsrummet.
Eller så väntar jag här.
Ett sånt fint askfat.
Det är mr Turner.
Jag har sett bättre askfat.
Okej, mr Davis, vad sägs om att diskutera bröllopet.
Bra idé. Till att börja med kan han inte vara best man.
Varför då? Vad har du emot Howard?
Inget egentligen. Men han är inte riktigt färgen jag tänkt mig.
Jag har inget emot vita, jag behandlar alla lika.
Det gläder mig.
När de träffar mig, ser jag inte färgen,
Jag lägger dem bara i en låda.
Väldigt amerikanskt.
Carol och jag ville ha ett litet bröllop.
- Du valde ett stort kyrkbröllop. - Lugn nu.
Och nu vill du välja best man.
Hör på nu. Dina bröllopsplaner är inställda.
Jag tar över.
Du? Ni ska inte ha ett billigt bröllop.
Bröllopet ska bli fint, och jag ska ordna det på mitt sätt.
God kväll. Du har ett bra företag-
-och jag ska rekommendera det för mina vänner.
Du missade en fläck.
Ja, det förstår jag.
Nej, jag måste se efter lite innan jag bestämmer mig.
Ja. Hej då.
- Hur går det? - Jag tror det knappt.
Jag kan inte hitta en lokal för bröllopet.
Antingen är det bokat eller så är jag inte rik nog.
- EIIer inte vit nog. - Vi måste kunna göra något.
Joanie, kan du sluta? Vi försöker lösa ett problem.
Okej.
Får jag föreslå något?
Du kan ha bröllopet här i huset.
Här?
Lysande idé. Vi kan ha det här i vardagsrummet.
Här?
Mamma spelar piano. Bröllopsmarschen är lätt.
Ha det här?
Och till mottagningen kan jag göra dippar...
-...och tilltugg. - Marion.
Jag såg ett bra recept i tidningen-
-med Hollywoodfruars favoritrecept.
Marion?
Elizabeth Taylor gjorde det för Eddie Fisher på bröllopsresan.
- Marion. - EIIer var det Debbie?
Nej, det var Liz.
- Marion. - Ja älskling, jag är ändå färdig.
Jag uppskattar erbjudandet. Men tänk på vad du ger dig in på.
Du kommer att få huset fullt av folk. Svart folk.
Och det händer nog inte här varje dag.
Det händer nog inte vart hundrade år i den här delen av stan.
Grannarna kommer att titta konstigt.
Och kanske mer än det.
Och det är ni som måste bo här, inte jag.
Ge mig den, Richard. Inget bollande sa jag.
Vi har ett viktigt samtal.
Howard, kan du sova på saken?
Ge mig ditt svar imorgon.
- Okej. - Jag förstår om svaret är nej.
Tro mig. Men snälla, tänk efter först.
- Pappa. - Sluta, Richard, jag tänker.
Nästa gång du går upp på natten-
-kan du lägga tillbaka täcket?
Ledsen, Marion.
Åh, Howard, något är på tok, vad är det?
Vad får dig att tro det?
Till att börja med har du på dig min morgonrock.
- Den var på min sida av sängen. - Täcket också.
Du har rätt, Marion. Något stör mig.
Jag är inte säker på att det skulle funka att ha Freds bröllop här.
Varför då?
Jag är inte bigott, Marion, men våra grannar är annorlunda.
Mrs Finley till exempel.
Mrs Finley är en S-A-T-M-A-R-R-A.
- Så stavar man det inte. - Jag vet.
Jag tror bara inte att våra grannar är redo.
Men jag tror att vi är det.
Marion, var det inte-
-skuldkänslor som fick dig att be Fred-
-att ha bröllopet här?
Kanske den här gången-
-men inte nästa gång.
Oj, är du vaken, älskling?
Jag hörde er här nere.
Har något hänt?
Din mor och jag har ett privat samtal.
Vad sägs om att lägga sig igen?
Din far tror att grannarna kan-
-ha invändningar mot bröllopet.
Vad sägs om ett glas mjölk, Richard?
Men alltså; allt oljud, alla bilar, alla människor.
Ingen stördes av familjen Kendalls tioårsjubileum.
Det var annorlunda.
Pappa, jag är glad att du inte låter-
-våra tjockskallade grannar hindra dig.
Bara för att alla är svarta.
Det tänker du alltså?
Det tänker jag.
- Vem kan det vara. - Antagligen Potsie.
Han känner alltid doften av mat härifrån.
- Åh, konstapel Kincaid. - Vad står på?
Han smög runt kvarteret.
- Jag tog en promenad. - Han bor här, sa han.
Den har jag hört förr.
Ville bara Visa att polisen faktiskt tar brottslingar.
Du menar kanske tar fel...
-...eftersom han är vår gäst. - Er gäst?
Det visste jag inte. Alltså, en främling...
- Förstår ni vad jag menar? - Ja, det gör vi.
Du bör veta att han inte bara är vår gäst-
-utan att jag ska vara hans best man.
Och hans bröllop ska hållas i det här huset.
Jösses, visste jag inte. Grattis. Jag älskar bröllop.
Tack, men det är bara för familjen.
Sugen på en macka?
Nej tack, jag äter aldrig i tjänst. Man förlorar skärpan.
Då måste du just ha ätit något rejält.
- Är det de sista, Fonzie? - Ja.
Vem det än är som sitter här måste ha bra balans-
-eller så blir ni stämda.
Ja. Ledsen att störa dig så här under helgen-
-men du är den ende jag känner med lastbil.
Det är lugnt. Bossen saknar den inte...
-...några timmar. - Jag uppskattar det ändå.
Schysst. Men din pappa är väl skyldig mig fem dollar...
-...utöver din uppskattning? - Visst, givetvis.
Så ni ska ha en massa svart folk här alltså?
Tja du, Fonzie.
De gillar nog inte att kallas svarta. De är faktiskt negrer.
Inget illa ment, alltså.
Alla som är coola går bra, om du hajar?
Jag känner hellre en cool svart typ än en vit tönt...
-...och vice versa, om du hajar. - Ja.
- Måste dra. - Okej, tack så mycket, Fonzie.
- Ursäkta mig, jag är pastor Dawson. - Det är lugnt, jag är Fonzie.
Tja då.
Är det där en av gästerna?
Nej, pastor.
Prisa Gud.
Howard, alla verkar prata om det här bröllopet.
Mrs Osgood från kyrkan ringde och sa att...
-...jag borde sluta på bingon. - Åh, det var inget, Marion.
John Kendall, grannen, satte upp en "Inte Till Salu"-skylt i sin trädgård.
Sarah Johnsons mamma har förbjudit henne att leka med mig.
Känner hon så är det lika...
-...väl det. - Mamma, pappa.
Oj. Jag hoppas att jag kan spela bröllopsmarschen.
Så här går den:
Ursäkta mig. Vi är nog redo nu.
Vi är nog redo att inleda bröllopet nu.
- Mår du bättre? - Ja.
- Du ljuger va? - Ja.
Slutar du inte skaka kommer du att slita hål på kostymen inifrån.
Du skämtar alltid i lägen som detta.
- Jag minns när du... - Du slingrar dig, Fred. Kom nu.
Inför Guds ansikte är vi samlade-
-till vigsel mellan...
Ursäkta mig.
Vad hände?
Han kanske trodde att det var en repetition. Ursäkta mig.
Marion, jag ska prata med Fred.
Kan du underhålla alla?
- Vad gör han? - Jag visste att han skulle smita-
-jag bara trodde att han skulle vänta lite.
- Åh pappsen. - Inget pappsande här.
Sitt ner allihopa. Vi är lite försenade.
För ert nöje, ska jag nu spela lite musik.
Någon begäran? Jag kan de flesta hitsen.
Kan du Count Basie?
Fred, det här är fel tillfälle att spela basket.
Inser du inte att en underbar flicka väntar-
-medan du svettas här ute?
Det lättar mina spänningar, Howard-
-och just nu är jag väldigt spänd.
Du har bara ungkarlens kalla fötter.
Alla får det. Till och med eskimåer.
Det är inte kalla fötter. Det är mer än det.
Men vadå? Att det är för sent att ha en sista affär?
Om det är vad du tänker, är det folk som väntar.
Ro, ro, ro båten Sakta nerför ån
- Gla deligt, gla deligt. . . - Ro, ro, ro båten
- Livet är en dröm - Sakta nerför ån
- Ro, ro, ro båten - Gla deligt, gla deligt...
- Sakta nerför ån - Livet är en dröm
Gla deligt, gla deligt. . . Livet är en dröm
Han är ingen Mitch Miller direkt.
Och den här stolen är inte alltför skön.
Se här.
Okej, Fred, vad stör dig? Är det din svärfar?
Nej, inte det. Det är hela grejen.
- Det är svårt att gifta sig. - Vad är svårt?
- Man måste bara säga ja. - Ja, och sen har jag en fru-
-och inom kort en massa barn.
- Gillar du inte barn? - Jag älskar barn.
Det är därför jag inte vill gifta mig.
Bröllopet har bara varit till besvär. Och varför?
För att du är vit och jag är svart.
Fred, vi ska ju inte gifta oss.
Det är därför jag inte vill sätta barn till världen nu.
Bråket runt bröllopet har fått mig att inse det.
Smeden är en mäktig man Med stor och kraftig hand;
Musklerna ihans starka arm Är starkare än stålets band.
De måste skämta.
Jag återvänder till Frankrike, där är det annorlunda.
Så det är din lösning? Att fly?
- Ja. - Det kan du inte.
- Varför inte? - För att du älskar Carol.
Och hon älskar dig, och ni borde ha barn.
Kanske kan barnen skapa förändring.
- Åh Howard. - Lyssna nu, Fred-
-när jag var barn på trettiotalet var det hemskt.
Nu på femtiotalet är det lite bättre.
Kanske blir sextiotalet ännu bättre?
Ja, men det är svårt.
Värdefulla saker är svåra.
Kom igen.
Nu gifter vi er.
Kom, Fred. Min familj har ont om talang.
De kan inte hålla ihop allt länge till. Kom igen.
Vi förlorar dem.
Om vitas bröllop är så här-
-vill jag inte se en vit begravning.
Vi sticker.
Älskling, vänta, jag kan förklara. Eller nej, det kan jag inte.
Säg bara att du älskar henne och vill gifta dig nu.
Carol, det han sa.
Älskling, snälla säg ja.
Jag älskar dig.
Hämta pastorn så kör vi.
- Utmärkt. - Åh, Richard.
- Okej, allihopa. - Sitt ner allihopa.
Det blir bröllop över min döda kropp.
Snälla, mr Davis, inget arbetssnack.
Mr Davis, var god sitt ner.
- Här är lite tårta. - Tack.
- Det var så lite så.
- Fred, du gjorde det äntligen. - Ja, tack vare dig.
Jag är en expert på att hjälpa ungkarlar.
Tack för att vi fick använda ert hem, för allting.
Det tog en del tåga.
Kanske blir vi grannar en dag?
Ursäkta mig. Fred, tant Natty vill träffa dig.
Hon låter redan som en fru. Ursäkta mig.
Jag skulle inte ha något emot att ha honom som granne.
Richard, när du gifter dig kanske han kan vara det.
- Mr Cunningham. - Mr Davis.
Jag borde nog hjälpa till med tårtan.
Vad tycks om bröllopet?
Det går väl an att dottern gifter sig med Fred.
Till och med att bröllopet hålls här.
Men pianospelandet står jag inte ut med.
- Får jag lov? - Var så god.
- Får jag lov? - Gärna.
Så här spelar man:
Marion, du är het.
Åh, Howard, jag är het.
- Det var de sista. - Ja, vi lägger dem på flaket.
Fonzie?
Har du tänkt på giftermål?
En gång, i ungefär en och en halv sekund.
Gifta mig, få lite barn-
-eftersom vi inte skulle snacka hela tiden-
-om du hajar?
- Jag förstår nog. - Säkert?
- Ja, Fonzie. - Du måste väl ha kusiner-
-släktingar och sånt. Sånt folk.
Jag har inget emot bröllop-
-men hur ska alla få plats på min motorcykel?
- Vi åker innan de saknas. - Ja.
Vi lämnar stolarna. Jag återvänder.
- Tack för hjälpen, Richard. - Fonzie, dina fem dollar.
Jag visste att du inte skulle glömma det.
Gonatt.
Åh, Howard, ett så fint bröllop.
Och nu är det lyckliga paret på sin smekmånad.
Kommer du ihåg vår bröllopsnatt, Howard?
Vi har varit gifta i 21 år. Du kan sluta be om ursäkt.
Vadå be om ursäkt?
Vad gör du?
Jag ska ge mrs Finley en bit tårta.
Vänta lite.
Nu kan hon få den.